Науковий вісник Херсонського державного університету. Серія «Географічні науки»
Науковий вісник Херсонського державного університету. Серія «Географічні науки» (категорія «Б») – це науково-теоретичний журнал географічного спрямування, заснований у 2014 р. Засновником журналу є Херсонський державний університет. Метою журналу є висвітлення актуальних питань географії та регіональних досліджень. Журнал інформує також про події наукового життя та географічну освіту в Україні; подає рецензії наукових праць та підручників з географічної тематики. Відповідно до політики редакційної колегії завданнями видання є: публікація результатів наукових досліджень, ознайомлення наукової спільноти з новітніми досягненнями в галузі географічної науки і освіти. Метою видання є поширення географічних знань, обміну ідеями та результатами досліджень серед українських та зарубіжних науковців. Журнал публікує результати досліджень у сфері географічної науки та освіти з усього світу, приділяючи при цьому першочергову увагу дослідженням території України і її освітньо-наукового простору. Журнал дотримується політики нульової толерантності до авторів та досліджень держави-агресора. Centre International de l'ISSN: Print 2413-7391, Online 2663-2780. Періодичність видання: 2 рази на рік. Реєстрація в Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення: Рішення № 2944 від 24.10.2024 (Ідентифікатор медіа R30-05620). Суб’єкт у сфері друкованих медіа – Херсонський державний університет (вул. Університетська, 27, м. Херсон, 73000, e-mail: office@ksu.ks.ua. Тел.: +38 096 310 26 36). ЄДРПОУ суб’єкта у сфері медіа: 02125609 Видавець видання: Видавничий дім «Гельветика» (Код ЄДРПОУ 38044877; 65101, Україна, м. Одеса, вул. Інглезі, 6/1; тел. +38 (095) 934-48-28, +38 (097) 723-06-08; e-mail: mailbox@helvetica.ua; Свідоцтво суб’єкта видавничої справи ДК № 7623 від 22.06.2022 р.). ROR видавця: https://ror.org/0021ckm71 Журнал включений до Переліку наукових фахових видань України відповідно до Наказу МОН України № 928 від 11 червня 2026 року (додаток 12) строком на три роки з 01 червня 2026 року по 31 травня 2029 року з присвоєнням категорії «Б». Кластер: Розвиток людського капіталу, соціальні науки та журналістика. Спеціальність: С6 Географія та регіональні студії. Вісник розміщено на сайті Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського: Науковий вісник Херсонського державного університету. Серія «Географічні науки» Журнал включено до міжнародної наукометричної бази Index Copernicus International (Республіка Польща), Research Bible, Fatcat, WorldCat. Профіль журналу у Google Schoolar: https://scholar.google.com.ua/citations?user=tFWlfMgAAAAJ&hl=uk Редакція здійснює присвоєння кожному опублікованому матеріалу міжнародного цифрового ідентифікатора DOI. Редколегія видання здійснює зовнішнє та внутрішнє рецензування всіх статей, що надходять до неї. До складу редколегії збірника входять провідні українські та іноземні фахівці. Видання співпрацює з найпотужнішими ЗВО України та зарубіжжя, органами державної влади та місцевого самоврядування. Така співпраця передбачає розміщення інформаційних матеріалів, публікацію наукових статей, проведення на базі видання круглих столів. У виданні містяться науково-теоретичні та практичні матеріали з актуальних загальнотеоретичних та галузевих питань географічної науки. Цільовою аудиторією журналу є студенти, здобувачі наукових ступенів, викладачі закладів вищої освіти, науковці та практики, а також усі, хто цікавиться актуальними фундаментальними і прикладними досягненнями географічної науки і освіти. Редакція видання приймає до безоплатного опублікування одноосібні статті, подані здобувачами третього рівня вищої освіти бюджетної форми підготовки, виконаних ними одноосібно (без співавторів), за умови відповідності матеріалів вимогам видання та принципам академічної доброчесності. Журнал практикує політику негайного відкритого доступу до опублікованого змісту, підтримуючи принципи вільного поширення наукової інформації та глобального обміну знаннями задля загального суспільного прогресу. Запрошуємо всіх бажаючих до співробітництва з нашим виданням та пропонуємо Вам надрукувати Ваші статті. Це видання розраховане не тільки на науковців, але й на практиків, які знайдуть в ньому чимало корисного для своєї діяльності. З повагою, головний редактор, доктор географічних наук, професор, професор кафедри географії та екології Херсонського державного університету Д. С. Мальчикова
ГОТЕЛЬНА ІНДУСТРІЯ УКРАЇНИ В УМОВАХ ПОВНОМАСШТАБНОЇ ВІЙНИ: ВІД КРИЗИ ДО АДАПТАЦІЇ ТА ОБЕРЕЖНОГО ВІДНОВЛЕННЯ
У статті досліджено адаптаційні процеси та тенденції відновлення готельної індустрії України в умовах повномасштабної війни, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Галузь, що формувала близько 2,1% ВВП країни, зазнала системної кризи внаслідок руйнування інфраструктури, обвального скорочення туристичних потоків та трансформації географії попиту. Розкритоключові напрями трансформації бізнес-моделей готельних підприємств: інвестиції у безпеку таавтономність функціонування (облаштування укриттів, резервне електропостачання, автономневодозабезпечення), диверсифікація послуг, переорієнтація на внутрішній ринок, впровадженнягібридних форматів (коворкінги, апарт-готелі, довгострокове проживання), а також гнучкацінова та маркетингова політика, зокрема програми лояльності та динамічне ціноутворення,що відповідно до світового досвіду дає змогу збільшити доходи на 10–20%. Охарактеризованотрансформацію соціальних функцій готелів – їх роль у розміщенні внутрішньо переміщенихосіб (до 70% клієнтської бази у перші місяці вторгнення), підтримці волонтерської діяльності та забезпеченні гуманітарних місій. Наведено конкретні приклади соціальної відповідальностіпровідних операторів: «Bankhotel», «Ribas Hotels Group», «Premier Hotels & Resorts» (благодійнадопомога понад 5 млн. грн. у 2022 році). Проаналізовано ознаки обережного відновлення галузіз 2023 року: зростання туристичного збору на 23% у 2024 році (до 273 млн. грн.), перевищенняпоказників довоєнного 2021 року на 51,65%, збільшення загальної кількості колективних засобіврозміщування на 96 одиниць, активізацію інвестиційних проєктів у відносно безпечних регіонах.Показано регіональну диференціацію відновлення з лідерством Київського регіону (65 млн. грн.туристичного збору), Львівської (47 млн. грн.) та Івано-Франківської (33 млн. грн.) областей.Розглянуто структурні зрушення на ринку на користь апартаментних готелів, котеджних комплексів та медично-оздоровчих об’єктів, а також охарактеризовано діяльність провідних міжнародних («Accor», «Radisson») і національних («Optima Hotels», «Ribas Hotels», «Premier Hotels& Resorts») готельних операторів. Окреслено перспективи та виклики післявоєнного розвиткуготельної індустрії України, зокрема необхідність розширення номерного фонду щонайменше натретину для прийому прогнозованого потоку у 14,5 млн. відвідувачів та підвищення рівня категоризації (станом на 2025 рік лише 218 готелів пройшли офіційну процедуру категоризації).
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ СПІВВІДНОШЕНЬ ЗЕМЛЯ–ЛЮДИ У РЕГІОНАЛЬНОМУ КОНТЕКСТІ
Розроблено методичний підхід до комплексного аналізу просторових співвідношень між концентрацією земель різних категорій та концентрацією населення у межах територіальних таксономічних одиниць. Обґрунтовано актуальність інтегрованого дослідження земельного фонду та демографічного потенціалу як взаємопов'язаних складових системи “земля–люди”, що визначає ефективність територіальної організації господарства, рівень освоєності простору та ступінь екологічної рівноваги. Дослідження ґрунтується на офіційних статистичних даних про чисельність всього і сільського населення, кількість та структуру населених пунктів, матеріалах державного земельного кадастру щодо розподілу земель за категоріями, а також картографічних матеріалах, приведених до єдиної територіальної ієрархії. Запропоновано систему коефіцієнтів територіальної концентрації земель (Кт.к.з) і людності (Кт.к.н), що ґрунтуються на порівнянні частки площі та відповідної категорії земель чи населення у межах вищої таксономічної структури. Для підвищення аналітичної точності введено додаткові показники: коефіцієнт концентрації ріллі, коефіцієнт екологічного використання лісів, показник житлової забудови та коефіцієнт антропогенізації вод, що дозволяють врахувати якісні характеристики окремих категорій земель. Для порівняльної оцінки територіальних одиниць застосовано рейтинговий і матричний методи просторового аналізу. Ключовим результатом є інтегральний показник відповідності концентрації земель до людності (ПВКз/л), який враховує модульні значення концентрацій, їхній якісний характер (надмірність або дефіцит) і ступінь збалансованості системи. Обґрунтовано інтервальну шкалу оцінювання з виділенням оптимальної, продуктивної, визначної, неефективної та негативної відповідності. Запропонована методика може бути використана для територіального планування, оцінки ефективності землекористування та виявлення просторових дисбалансів у системі “земля–люди”.
СЕКЦІЯ 1 СУСПІЛЬНО-ГЕОГРАФІЧНІ ДОСЛІДЖЕННЯ
ПРИРОДНЕ СЕРЕДОВИЩЕ КАРПАТСЬКОГО РЕГІОНУ ЯК РЕСУРСНА ОСНОВА РОЗВИТКУ ТУРИЗМУ: ГЕОГРАФІЧНИЙ ПІДХІД
Стаття присвячена питанням дослідження природного середовища як базової ресурсної основи розвитку туризму в контексті географічного підходу в межах Карпатського регіону. Даний підхід дозволив переосмислити роль природного середовища, його просторові особливості та виокремити природні та антропогенні ризики впливу на стійкість екосистем, екологічну безпеку та довготривалу перспективу розвитку. Розширено наукові уявлення про роль екосистем як основи довготривалої конкурентоспроможності туристичних дестинацій. Проаналізовано ряд наукових праць вітчизняних вчених з питань вагомості природних чинників, екологічних обмежень і потреби у збалансуванні туристичного освоєння території. Поглиблено теоретичний підхід до розгляду природних ресурсів не лише як фактора розвитку, але й як обмежувального та ризик-детермінуючого чинника в умовах глобальних трансформацій. Обґрунтовано концепцію просторової диференціації природно-орієнтованого туризму з урахуванням кліматичних змін та екологічної вразливості території. Виявлено, що рельєф, клімат, водні ресурси, біорізноманіття та ландшафтна структура необхідно розглядати як інтегральний природно-ресурсний потенціал, що формує атрактивність території та її конкурентні переваги на туристичних ринках. Акцентовано увагу на взаємозв’язку між інтенсивністю туристичного освоєння територій і рівнем антропогенного навантаження на природні комплекси. Визначено сучасні глобальні виклики (кліматичні зміни, деградація ґрунтів, надмірний туристичний рух) та їх вплив на ресурсну базу туризму. Проаналізовано туристичне навантаження на територію Карпатського регіону, зокрема – Львівську, Івано-Франківську, Закарпатську та Чернівецьку області. Визначено, що домінуючу частку регіонального туристичного потоку становить Івано-Франківська область з наявність унікальних дестинацій як природних, так і антропогенних. Показано, що зростання туристичних потоків актуалізує проблему раціонального природокористування, екологічної безпеки та збереження природної спадщини. У межах географічного підходу обґрунтовано необхідність комплексної оцінки природних туристичних ресурсів із урахуванням їх просторової локалізації, ємності, стійкості до рекреаційного навантаження та функціональної ролі в регіональному розвитку. Доведено важливість впровадження різноманітних механізмів регулювання туристичних потоків та заходів щодо оптимізації інтенсивності туристичного руху територій.
МОНІТОРИНГ ЕВТРОФІКАЦІЇ ВОДНИХ ОБ'ЄКТІВ З ВИКОРИСТАННЯМ ГЕОІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ (НА ПРИКЛАДІ КАРАЧУНОВСЬКОГО ВОДОСХОВИЩА)
У статті запропонована методика моніторингу евтрофікації водних об’єктів із використаннямгеоінформаційних технологій. В основу підходу покладено аналіз супутникових мультиспектральних індексів NDCI, FAI та NDTI, які відображають відповідно концентрацію хлорофілу-а утовщі води, наявність поверхневих скупчень фітопланктону та рівень каламутності. Дослідженнявиконано на прикладі Карачуновського водосховища. Здійснено просторово-часовий аналіз змініндексів, побудовано картографічні моделі їх розподілу та визначено особливості динаміки у різністадії розвитку евтрофікації. Встановлено, що індекс NDCI характеризує дифузний розвиток фіто-планктону у товщі води, тоді як FAI відображає формування поверхневих скупчень, які маютьчітку просторову локалізацію та приурочені до прибережних і слабопроточних ділянок. Показано, що максимальна узгодженість просторових структур індексів спостерігається у період пікового розвитку евтрофікації, коли формується суцільний поверхневий покрив біомаси. Водночасіндекс NDTI демонструє відносно стабільний просторовий розподіл, зумовлений гідродинамічними та морфологічними особливостями водойми, і меншою мірою реагує на біологічні процеси.Проведено просторовий кореляційний аналіз, який показав нестабільний зв’язок між NDCI таFAI із різким посиленням на піку евтрофікації, а також постійний негативний зв’язок між показниками, що характеризують органічну та мінеральну складові каламутності. На основі отриманихрезультатів обґрунтовано підхід до ідентифікації стадій евтрофікації за поєднанням просторових характеристик індексів та їх взаємозв’язків. Запропонована методика дозволяє підвищити інформативність дистанційного моніторингу та може бути використана для оцінки екологічного стануводних об’єктів і підтримки прийняття управлінських рішень.
СЕКЦІЯ 2 ПРИРОДНИЧО-ГЕОГРАФІЧНІ ТА ГЕОЕКОЛОГІЧНІ ДОСЛІДЖЕННЯ
ОСВІТНЯ ТА ПРИРОДООХОРОННА КОМУНІКАЦІЯ В УМОВАХ ВІЙНИ: КОНЦЕПЦІЯ ВІРТУАЛЬНИХ ВІЗИТ-ЦЕНТРІВ (НА ПРИКЛАДІ НПП ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ)
У статті обґрунтовано концепцію віртуальних візит-центрів як інструменту забезпечення природоохоронної та освітньої комунікації в умовах воєнних обмежень і відсутності безпечного доступу до територій природно-заповідного фонду Херсонської області. Дослідження базується на аналізі сучасного стану природоохоронних територій області, особливостей функціонування установ природно-заповідного фонду у довоєнний та сучасний періоди, а також на узагальненні досвіду цифровізації природоохоронної сфери в Україні та світі. Встановлено, що значна частина національних природних парків і біосферних заповідників Херсонщини внаслідок бойових дій та тимчасової окупації втратила можливість повноцінного функціонування, що суттєво обмежило реалізацію природоохоронної, рекреаційної та освітньої діяльності. У роботі визначено сутність поняття «віртуальний візит-центр» як інтегрованої цифрової платформи, здатної забезпечувати дистанційний доступ до природничо-освітніх, інформаційних, наукових та мультимедійних ресурсів природоохоронних установ. Запропоновано структурно-функціональну модель віртуального візит-центру, яка включає інформаційний, освітній, комунікаційний, мультимедійний, рекреаційно-сервісний та науково-просвітницький блоки. Визначено основні напрями використання візит центрів у системі природничої та географічної освіти для школярів, студентів, місцевих громад, внутрішньо переміщених осіб та інших категорій населення. Обґрунтовано, що впровадження віртуальних візит-центрів сприятиме збереженню взаємозв’язку суспільства з природною спадщиною області, популяризації природничих знань, розширенню можливостей освітньої й просвітницької діяльності, а також підтримці функціональності установ природно-заповідного фонду в умовах воєнних ризиків.
ГЕОПРОСТОРОВИЙ АНАЛІЗ ТА ОЦІНКА ВТРАТ ЛІСОВИХ МАСИВІВ НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИХ АРЕН ВНАСЛІДОК ВОЄННИХ ДІЙ
У роботі реалізовано методичний підхід геопросторового аналізу та оцінки втрат штучних лісових насаджень Нижньодніпровських піщаних арен у межах Херсонської області за період 2022–2026 рр. внаслідок кумулятивного впливу воєнних дій та супутнього гідрологічного колапсу. На основі глобальних растрових наборів даних Hansen Global Forest Change у середовищі QGIS проведено диференційований моніторинг динаміки лісистості за двома пороговими критеріями зімкнутості крон: >75% – для виділення стабільного «ядра» стиглих соснових борів, та >15% – для фіксації деградації мозаїчних ландшафтів арен (рідколісь, молодих культур, чагарників та широколистяного підліску). Аналіз пожежної активності та термічного ураження території здійснювався за допомогою супутникових сповіщень системи VIIRS Active Fire Alerts, яка зафіксувала 474 термоточки з вираженими воєнними макромаксимумами у 2022 та 2024–2025 роках, пов'язаними з бойовими діями на Кринківському плацдармі та активним застосуванням БПЛА. На прикладі північної ділянки Козачелагерської арени виявлено аномальні стрибки втрат лісу: у 2022 році площа одномоментної втрати високозімкнутого лісу підскочила до 1,5 тис. га, а у піковому 2024 році, внаслідок синергетичного ефекту артилерійських обстрілів та всихання деревостанів після підриву Каховської ГЕС, досягла екстремального максимуму – майже 4,5 тис. га (для порогу >75%) та колосальних 16 тис. га (для порогу >15%). Узагальнені дані для всього району зафіксували безповоротну втрату 8,6 тис. га лісового фонду. Доведено, що стрімке падіння рівня прісних ґрунтових вод після спуску водосховища позбавило насадження підземного живлення, перетворивши ослаблені ліси на легкозаймистий горючий матеріал, що зумовило високу щільність пожеж та верховий характер горіння у 2024–2026 роках. Отримані картографічні матриці є об'єктивною базою для верифікації екологічних збитків та довгострокового планування заходів із повоєнного екологічного відновлення та збереження природи в умовах заблокованого наземного моніторингу, оскільки оголення нестабільних піщаних субстратів створює катастрофічні загрози активізації вітрової ерозії та опустелювання. Півдня України.
ВПЛИВ СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ В КРАЇНАХ ЄС НА ОСВІТНІ ПРАКТИКИ РОМІВ-МІГРАНТІВ З УКРАЇНИ
У статті розглянуто трансформації освітніх практик ромських біженців з України в умовах вимушеної міграції до країн Європейського Союзу після 24 лютого 2022 року. Попередні дослідження, проведені до повномасштабного вторгнення, фіксували глибокі та стійкі проблеми у сфері освіти ромів в Україні, зокрема низький рівень освітньої залученості і навіть тенденцію до зростання частки людей в ромських громадах, які не вміють читати та писати. Значною мірою це пов’язувалося з низьким рівнем навчальної мотивації, раннім включенням дітей у сімейну економіку та тривалою соціальною ізоляцією ромських громад. Вимушене переміщення до країн ЄС стало серйозним викликом для ромських біженців, пов’язаним із необхідністю адаптації до нових соціальних, економічних та інституційних умов. Одним із його ключових вимірів стала інтеграція дітей, які, як і інші українські діти, були включені до місцевих освітніх систем з іншою мовою навчання, навчальними програмами та соціокультурним середовищем. Додаткові труднощі створювала недостатня попередня освітня підготовка ромських дітей відповідно до їхнього віку.На основі глибинних інтерв'ю з ромами показано, як поєднання нових соціально-економічних умов та механізмів державної підтримки, які діють в країнах ЄС, вплинуло на переосмислення ролі освіти в житті ромських громад. Соціальні виплати на дітей створили нову економічну логіку, в межах якої освіта почала сприйматися як соціально й економічно значуща діяльність дитини. Отримані результати дозволяють також зробити припущення щодо довгострокової трансформації освітніх орієнтацій українських ромів як в умовах міграції, так і в ширшому соціальному контексті. Стаття підготовлена в рамках відкритої науково-дослідної роботи Херсонського державного університету «Етнічні меншини України в умовах російської-української війни та міграцій», державний реєстраційний номер: 0124U003022.
ВІЗИТ-ЦЕНТРИ НАЦІОНАЛЬНИХ ПРИРОДНИХ ПАРКІВ УКРАЇНИ: АНАЛІЗ ПРОСТОРОВОГО РОЗТАШУВАННЯ ТА КОНТЕНТНОГО РІЗНОМАНІТТЯ
У статті проаналізовано просторові та функціональні особливості формування мережі візит-центрів у національних природних парках України в контексті сталого розвитку, екологічної освіти та комунікації з місцевими громадами. Візит-центри розглянуто як ключові інституційні елементи інфраструктури національних парків, що забезпечують інформаційне, еколого-освітнє, рекреаційне та управлінське супроводження відвідування природоохоронних територій. Методологічну основу дослідження становить комплексний міждисциплінарний підхід, який поєднує ретроспективний аналіз, просторові дослідження, контент-аналіз відкритих інформаційних джерел та типологізацію візит-центрів. Проведено просторовий аналіз 55 національних природних парків України з урахуванням туристичних регіонів, що дозволило виявити суттєву нерівномірність поширення візит-центрів. Встановлено, що лише близько третини парків мають повноцінно функціонуючі візит-центри, значна частина яких перебуває у стані часткового функціонування або тимчасово не працює внаслідок воєнних дій. За результатами контент-аналізу визначено три основні типи візит-центрів: інформаційні, класичні з експозиційними приміщеннями та поліфункціонально-інтерактивні. Домінуючим типом є інформаційні візит-центри з обмеженим функціональним наповненням. Найбільш розвинені поліфункціональні моделі характерні для Карпатського туристичного регіону і сформувалися переважно за рахунок міжнародної фінансової підтримки. Отримані результати свідчать про наявність системних дисбалансів у розвитку інфраструктури національних природних парків України та обґрунтовують необхідність формування уніфікованих підходів до планування, функціонального наповнення й модернізації мережі візит-центрів відповідно до міжнародних стандартів.
РЕЖИМНІ ХАРАКТЕРИСТИКИ ОБВОДНЕННЯ ЗАПЛАВНИХ ЛАНДШАФТІВ БАСЕЙНУ Р. ГНИЛОП'ЯТЬ ЗА МУЛЬТИСПЕКТРАЛЬНИМИ ДАНИМИ НОРМАЛІЗОВАНОГО ІНДЕКСУ MNDWI
Стаття присвячена дослідженню режимних характеристик обводнення заплавних ландшафтівбасейну річки Гнилоп'ять з використанням мультиспектрального індексу MNDWI та сучаснихметодів дистанційного зондування. Метою роботи є встановлення закономірностей сезонноїдинаміки та просторової диференціації водності заплавних територій для обґрунтування науково-практичних підходів до моніторингу та управління водними ресурсами малих річок Поліського регіону. Дослідження базується на комплексному аналізі супутникових даних Landsat заперіод 2022–2024 років з використанням модифікованого нормалізованого різницевого водногоіндексу, який демонструє високу ефективність у виявленні водних поверхонь та мінімізації впливузабудованих територій і рослинності. Проаналізовано гідрологічні особливості басейну площею2150 км², включаючи багаторічну динаміку стоку за 1991–2020 роки та структуру водного балансуз урахуванням ролі інфільтраційних процесів. Встановлено, що значення MNDWI демонструютьвиражену сезонну мінливість з максимальними показниками у весняний період внаслідок сніготанення та паводків, та мінімальними значеннями у літньо-осінній сезон. Виявлено прогресивнепідвищення водності заплавних ландшафтів протягом досліджуваного періоду, особливо у центральній та південній частинах басейну, де максимальні значення MNDWI перевищували 0,4000,що свідчить про формування нових водних поверхонь або підвищення рівня ґрунтових вод. Просторова диференціація обводнення тісно корелює з геоморфологічними особливостями заплави:найвищі значення індексу характерні для центральних знижених частин з тривалим затриманням води, тоді як периферійні ділянки демонструють кращий дренаж. Результати дослідження розкривають екологічне значення режимних характеристик для функціонування заплавних біоценозів та мають важливе практичне значення для оптимізації гідроекологічного моніторингу,розробки планів управління річковими басейнами та інтеграції в системи раннього попередженняпро екстремальні гідрологічні явища.
ГЕОГРАФІЧНІ ОСНОВИ БРЕНДУВАННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД: КЕЙС ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОГО ОПІЛЛЯ
Обґрунтовано, що геобрендинг (place branding) територіальних громад є інструментом керованої репутації та просторової ідентифікації й має спиратися на сучасне фізико-географічне районування, коректну термінологію та реальні ландшафтно-культурні маркери. Мета – оцінити наукову коректність і повноту географічної саморепрезентації громад Івано-Франківського Опілля наїхніх вебресурсах і в стратегічних документах. Методика включала контент-аналіз сайтів, інвестиційних паспортів і стратегій розвитку семи громад (Більшівцівської, Букачівської, Бурштинської, Єзупільської, Галицької, Дубовецької та Рогатинської) зі зіставленням описів із науковимиуявленнями про межі та внутрішню структуру Опілля. Виявлено системну недопредставленістьопільської ідентичності, фрагментарність фізико-географічних блоків, термінологічні та фактологічні похибки (зокрема щодо категорій ПЗФ), а також дефіцит візуальної комунікації (фотобанки,картосхеми, туристична навігація). Натомість Бурштинська, Дубовецька та Рогатинська громадидемонструють часткову інституціалізацію «опільського бренду» через стратегії, культурні ініціативи та маршрутні практики. Запропоновано стандарт саморепрезентації громад (короткий фізико-географічний профіль, етнокультурні маркери, ядра спадщини, рекреаційні вузли, глосарій) іKPI-рамку моніторингу (впізнаваність, відвідуваність, частка локального контенту, кількість ініціатив, приріст МСП у креативно-туристичних нішах), а також мережеву платформу «Опільськігромади» для кобрендингу. Доведено, що участь географічної спільноти критична для верифікації меж, виправлення дефініцій у документах, аудиту ПЗФ та узгодження наративів сайтів ізвідкритими джерелами. Підкреслено, що стійкий бренд виникає через дії стейкголдерів і освітнійкомпонент (музейна педагогіка, польові проєкти), які формують «носіїв бренду» та відтворюютьпросторову грамотність.
МЕТОДОЛОГІЧНІ ТА СТРУКТУРНІ ВІДМІННОСТІ В ІНТЕГРОВАНОМУ МІСЬКОМУ ПЛАНУВАННІ: УРОКИ З ДОСВІДУ КЕЙПТАУНА ТА ЖИТОМИРА
У статті досліджено передумови запровадження інтегрованого планування у Південно Африканській Республіці, а також основні проблеми реалізації концепції інтегрованого розвитку з точки зору досвіду для України. Порівняльний аналіз моделей інтегрованого розвитку міста Кейптаун (ПАР) та міста Житомира (Україна) здійснювався з акцентом на використанні статистичних індикаторів, структури аналітичного блоку, методах партисипації та організації програмної частини документів. Дослідження виявило суттєві відмінності у підходах до формування аналітики: стандартизовані показники, застосовані у Кейптауні, забезпечують репрезентативність, зосередженість на вразливих групах населення та можливість вимірювання прогресу. Натомість Житомир використовує індивідуальний набір легковимірюваних індикаторів, що зумовлено обмеженістю муніципальної статистики та призводить до меншої аналітичної глибини. Встановлено відмінності у способі подачі даних: аналітика Кейптауна лаконічна та візуалізована через інфографіку, тоді як у Житомирі вона переобтяжена текстом і менш репрезентативна. Партисипативні підходи обох міст демонструють різну методологічну інтенсивність: у Кейптауні домінує масштабне соціологічне опитування, тоді як у Житомирі застосовано широку палітру інструментів залучення мешканців, що забезпечило багатовимірність громадської участі. Програмні блоки концепцій продемонстрували відмінності: Кейптаун чітко визначає ролі муніципалітету та відповідальних органів за реалізацію цілей, тоді як Житомир локалізує стратегічні пріоритети у просторі через фокус-зони та міський каркас. Додатково встановлено, що часові рамки підготовки документів у Південній Африці (6–12 місяців) дають змогу забезпечити глибшу партисипацію та якіснішу розробку, на відміну від обмежених строків в Україні. Окремо визначено, що відсутність в українських громадах практики щорічного моніторингу виконання концепції (на відміну від ПАР) стримує ефективність впровадження стратегічних документів. Результати дослідження окреслюють ключові напрямки вдосконалення українських підходів до інтегрованого розвитку.
ДЕМОГРАФІЧНІ ПАТЕРНИ ВОЄННОГО ЧАСУ: ПОРІВНЯЛЬНІ СТРАТЕГІЇ ТА АДАПТИВНІ ПІДХОДИ ПРОСТОРОВОГО РОЗВИТКУ
Повномасштабна війна в Україні радикально змінила демографічне поле країни, поєднавши шокові руйнування з довгими хвилями соціально-демографічних наслідків. На тлі мультифакторних стресорів, оцінка швидких потреб фіксує потреби відбудови близько $524 млрд на десятиліття і сповільнення зростання ВВП до ~2% у 2025 р. Дослідження показує, що масові переміщення населення і нові демографічні патерни залишатимуться ключовою ознакою України впродовж наступних років та задаватимуть контекст в усіх суспільних і просторових процесах: деградація та депопуляція прифронтових і окупованих територій контрастують із концентрацією населення у відносно безпечних центральних і західних областях, що створює хвилю багатовимірних наслідків. На тлі довоєнної демографічної кризи (низька народжуваність – 7,3‰ та смертність – 17,3‰ у 2021 р.) війна посилила старіння, втрати трудового потенціалу та додала ризики «фемінізації» міграції. На основі виявлення загальноукраїнських та регіональних особливостей демографічних трансформацій обґрунтовано напрями адаптації політики просторового планування. для двох типів територій. Для деокупованих громад пріоритетами визначено «розумне стискання», оптимізація мережі послуг, кероване перепрофілювання/ренатуралізація, геріатрична та мобільна інфраструктура. Для територій‑реципієнтів: антикризове житло (субсидована оренда, конверсія будівель), розширення освітньої та первинної медичної мережі, інтеграційні хаби та інструменти швидкої зайнятості. Спільним знаменником виступають демографічно чутливе планування, економічна диверсифікація і сильні механізми участі громади. Запропонований підхід поєднує фізичну відбудову з соціально‑економічним програмуванням і пропонує інструменти для зменшення територіальних диспропорцій, стимулювання народжуваності та підтримки траєкторій повернення й інтеграції у повоєнний період.
СУЧАСНІ ТРАНСФОРМАЦІЇ В СИСТЕМАХ РОЗСЕЛЕННЯ КАРПАТСЬКИХ ОБЛАСТЕЙ УКРАЇНИ
У дослідженні розкривається проблема перегляду підходів до визначення ієрархії систем розселення локального рівня внаслідок реформи АТО та децентралізації, що переважна більшість новостворених адміністративно територіальних одиниць були утворені навколо ядер уже сформованих систем розселення локального рівня, хоча не завжди в тих же межах. Також показано важливість для подальшого розвитку систем розселення у досліджуваних областях вирішення проблем диспропорцій у розмірах, людності та соціально-економічному розвитку громад. За досліджуваний регіон обрано територію обласних систем розселення Карпатського регіону (Львівська, Івано-Франківська, Закарпатська та Чернівецька області). Які, з одного боку, мають багато спільних рис у процесах розселення та розміщенні населення, зумовлені різноманітністю природних умов, перебігом демографічних процесів, транспортно-логістичними та соціально-економічними зв’язками, а з іншого боку – їх слід розглядати як цілісну структуру розселення. Адже, на думку низки вчених, ці регіони формують Львівську регіональну систему розселення, і в майбутньому вони можуть стати одним із макрорегіонів України. Метою даного дослідження було простежити територіальні, структурні та демографічні трансформації в межах систем розселення Карпатських областей України. З урахуванням змін, що відбулися в наслідок реформи адміністративно-територіального устрою. Адже ми отримали нові адміністративні одиниці на основі існуючої мережі населених пунктів, зі сформованими демографічними характеристиками та усталеними системно-регулюючими зв’язками між ними. Що призведе до кардинальних змін у системах розселення локального рівня. Таким чином поняття систем розселення та їх вивчення потає із новими суспільними запитами до наукового дослідження та обґрунтування. Вивчення особливостей суспільно-географічного розвитку регіонів України, так чи інакше підкреслює неоднорідність різного типу зв’язків між ними залежно від їх географічного розташування, а для карпатських областей тим більше. Реформа АТУ стала каталізатором для переформатування систем розселення. З одного боку вона стала причиною до знищення чи трансформацій уже наявних систем, а з іншого – концентрує можливості у нових центрах. Хоч це вимагає значних інвестицій у транспорт, щоб мінімізувати ризики географічної ізоляції для периферійних населених пунктів. Розриті у статті основні трансформаційні тенденції у системи розселення карпатських областей України, відкривають нові актуальні напрямки та ідеї для дослідження.
ДОСВІД ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ Й ЕТИМОЛОГІЧНОЇ РЕКОНСТРУКЦІЇ МАЛИХ РІЧОК (НА ПРИКЛАДІ М. ВІННИЦІ)
Стаття присвячена дослідженню стану функціонування й найменування малих річок міста Вінниці для їх реставрування та введення у практичну площину повсякдення. Здійснено комплексну оцінку стану малих річок і встановлено значну трансформацію вихідного природного долинно-річкового ландшафту, що склалися в процесі містобудівного освоєння території. Встановлено навмисний штучний техногенний розрив басейнів річок, який не знайшов відображення в інформаційних ресурсах, зокрема картографічних. Визначено, що історичні документи (люстрації Вінницького замку, судові справи й постанови та особливо акти про відмежування вінницьких міських земель) є важливими джерелами інформації про назви малих річок Вінницької міської громади. Їх врахування, а також результатів опитування місцевого населення та зіставлення давніх картографічних джерел з сучасними, уможливило встановлення давніх назв річок в межах узгодженого сегменту гідрографічної мережі досліджуваної території. Використані історико-картографічний, історико-географічний та описовий метод із його основними прийомами спостереження, узагальнення та класифікації матеріалу, метод етимологічного аналізу, аналіз словникових дефініцій, методи лінгвопрагматичного, лінгвокультурологічного, статистичного й порівняльного аналізу, топонімічної ідентифікації. Їх залучення дозволяє: реставрувати назви малих річок Вінницької міської громади та додати не враховані раніше гідроніми до «Реєстру…» під час наступного його перевидання. Здійснена періодизація еволюційного процесу формування гідронімів. З’ясовані причини і чинники історичної трансформації басейнів річок та їх назв і внесено пропозиції стосовно історичної реконструкції утрачених географічних назв й набуття нових для безіменних до нині. Результати дослідження можуть бути використані широким колом фахівців: краєзнавцями, географами, істориками, етнологами, фольклористами, лінгвістами та працівниками закладів культури; їх застосування буде корисним у навчальному процесі освітніх закладів.Фактичний матеріал є інформаційною основою для подальших топонімічних (етимологічних, лексичних та ін.) інтерпретацій річок Вінниці.
СУПУТНИКОВИЙ МОНІТОРИНГ ДИНАМІКИ ПЛОЩІ ВОДНОЇ ПОВЕРХНІ ОЗЕРА СОЛОНЕЦЬ-ТУЗЛИ, ПРИЧОРНОМОРСЬКА НИЗОВИНА, УКРАЇНА (ЗА 2024 РІК)
У статті представлено результати супутникового моніторингу сезонної динаміки площі водної поверхні озера Солонець-Тузли, розташованого в межах Причорноморської низовини, в районі Березанського лиману, протягом 2024 року. Для аналізу використано супутникові знімки Sentinel-2, за якими було розраховано індекс NDWI та сформовано композитні зображення у SWIR-діапазоні. Обробку отриманих даних здійснено в середовищах ArcGIS Pro, Google Earth Pro та RStudio. За матеріалами аналізу супутникових знімків, були проведені розрахунки площі водної поверхні досліджуваного озера, за кожен місяць 2024 року. Отримані результати, вказують на істотні сезонні коливання площі озера, від максимальної 5,53 км² (січень), до повного висихання та формування солончаку (серпень). Максимальна площа озера проявлялась в зимові місці, на весні площа озера суттєво зменшувалась до початку літа. На початку літа площа озера зазнала тимчасового підвищення, але потім стрімко зменшувалась до повного висихання у серпні. Восени площа озера повільно але перманентно збільшувалась до грудня місяця. Пересічне значення площі водної поверхні озера за 2024 рік, складало 2,98 км², при амплітуді в 5,53 км². Просторовий аналіз виявив неоднорідність висихання улоговини озера: північна частина втрачала воду швидше, а тому у липні вже була повністю пересохлою, південна, особливо в центральній часті, залишалася зволоженою більш тривалий період часу, а повністю пересохла лише у серпні. Представлена неоднорідність висихання улоговини озера, зумовлена її морфологічними умовами.Індекс NDWI виявив високу кореляцію з площею водойми, що підтверджує його ефективність для моніторингу невеликих нестабільних водойм (пересихаючих). SWIR-композити, своєю чергою, виявилися корисними для візуальної оцінки рівня зволоження, однак недостатньо точними для кількісного аналізу. Дослідження демонструє ефективність використання супутникових індексів для моніторингу водної динаміки малих солоних озер, в умовах кліматичних змін та антропогенного впливу.
ДО ПИТАННЯ ПРО ГЕОГРАФІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ТОПОНІМІВ МЕЖИРІЧЧЯ ДУНАЙ – ДНІСТЕР
Топонімічні дослідження є важливим інструментом для вивчення закономірностей виникнення, формування та розвитку як окремих географічних назв, так і цілих топонімічних систем або ландшафтів. Сучасний етап розвитку місцевого самоврядування вирізняється активними та часто складними історико-географічними пошуками спрямованими на дослідження походження та значення топонімів. Водночас, зосередження виключно на аналізі назви без урахування просторового контексту може призводити до серйозних помилок. Ідентифікація географічного об'єкта разом із його топонімом на карті дозволяє виявити закономірності місцеположення об'єкта та його просторових зв’язків. Відповідно одним із фундаментальних принципів топоніміки є нероривність і взаємозалежність між топонімом і географічним об'єктом, до якого він відноситься. Дослідження охоплює українську частину межиріччя між Дунаєм і Дністром, яка з географічної точки зору являє собою топонімічний ландшафт – систематично сформовану сукупність назв географічних об’єктів, обумовлену впливом географічних, соціальних та історичних чинників. Попередні дослідження топоніміки регіону гуртувались на історико-лінгвістичному підході.Топоніми подавалися у простій хронологічній послідовності, а географічні аспекти залишалися поза увагою дослідників.У статті представлено результати дослідження географічних закономірностей формування топонімічного ландшафту межиріччя між Дунаєм і Дністром. Сучасні топоніми регіону значною мірою формувалися під впливом природних умов у процесі освоєння території. Особливу увагу привертає явище перенесення географічних назв під час міграції населення, що зберігалися на нових територіях за умови подібності природних умов із вихідними регіонами. Ця публікація підготовлена в межах одного з напрямків науково – дослідної роботи кафедри фізичної географії, природокористування та геоінформаційних технологій ОНУ імені І. І. Мечникова: «Антропогенні зміни на узбережжі класичного лиманного типу (на прикладі Чорного та Азовського морів в межах України)». Автори висловлюють вдячність за інтерес до дослідження і будуть раді зауваженням та пропозиціям колег – науковців. Окремо відзначаємо вагомий внесок М. В. Казанжи і А. О. Костюк у проведенні дослідження.
КАТАСТРОФА КАХОВСЬКОГО ВОДОСХОВИЩА: МІЖДИСЦИПЛІНАРНИЙ ДИСКУРС НАСЛІДКІВ ТА ПЕРСПЕКТИВИ МАЙБУТНЬОГО
У статті здійснюється систематизація та критичний аналіз поточного міждисциплінарного дискурсу наслідків катастрофи Каховського водосховища. Особлива увага приділяється науковому доробку, представленому та обговореному в межах Міжнародних науково-практичних конференцій 2023-2025 років, проведених на базі Херсонського державного університету, що є ключовим проявом активної комунікації фахівців різних наукових напрямків. Для цього застосовано методологію типізації наукових джерел, що базується на хронологічному (до, під час, після катастрофи) та компонентно-ландшафтному критеріях. Проаналізовано дослідження, які охоплюють трансформації ландшафтів, зміни у біорізноманітті, вплив на гідрологічний режим та соціально-економічні наслідки руйнування ГЕС. За результатами аналізу ідентифіковано ключові напрямки вивчення та виявлено прогалини у поточному дискурсі. Зокрема, звертається увага на недостатнє висвітлення екологічних наслідків безпосередньо під час катастрофи, а також на потребу у деталізованих базових дослідженнях та поглибленому аналізі довгострокових наслідків. На основі проведеного аналізу окреслено пріоритетні перспективи подальших наукових розвідок, спрямованих на формування ефективних стратегій сталого відновлення та розвитку регіону.
МОРФОЛОГІЧНІ УМОВИ БЕРЕГОВОЇ ЗОНИ ДНІПРОВСЬКО-БУЗЬКОГО ЛИМАНУ, ЧОРНЕ МОРЕ, УКРАЇНА
У статті представлено результати польових та дистанційних досліджень морфологічних умов берегової зони Дніпровсько-Бузького лиману. Польові дослідження здійснювались в період з 2012 по 2022 рік, дистанційні проводились з 2022 по 2025 рр. Основна мета дослідження спрямована на вивчення морфологічних умов та визначення різноманіття берегів вздовж найбільшого лиману Чорного моря – Дніпровсько-Бузького. Під час проведення досліджень, визначались генетичні особливості, морфометричні та морфологічні параметри складових частин берегової зони лиману. Опис морфологічних умов здійснений за результатами генетичного та просторового аналізу, який дозволив виділити вздовж узбережжя лиману п’ять морфогенетичних берегових: Дніпровсько-Бузьку, Дніпровську, Кінбурнську півострівну, Кінбурнську косу та Очаківсько-Бузьку. В ході проведеного дослідження було визначено, що морфологічні умови берегової зони лиману, зумовлені геологічними особливостями регіону, а саме наявністю диз’юнктивних порушень та регіональних тектонічних блоків. Тектонічні блоки характеризуються різноспрямованими рухами та зумовили формування підвищених берегів на півночі та низовинних на півдні.Підвищений характер берегів на півночі зумовлює домінування абразійних берегів, в межах яких проявляються абразійні, абразійно-обвальні, абразійно-зсувні та відмерлі кліфи. Вздовж підніжжя кліфів, розташовані незначні за параметрами пляжі неповного профілю, складені алювіальними пісками, черепашками та черепашковим детритом. Вздовж контуру абразійних берегів, на підводному схилі поширені бенчі, в більшості випадків перекриті тонким шаром піску.Вздовж низинних прибережних ділянок на сході, півдні та заході, поширенні акумулятивні береги, в межах яких мають місце фітогенні ділянки, що мають вигляд заростей очерету та комишу, в межах яких активно накопичуються мулисті відклади. На певних ділянках західної частини південного берегу акумулятивні берега розмиваються та мають тенденцію до відступання. Наведені результати дослідження дозволяють глибше зрозуміти генетичні та еволюційні особливості берегів лиману та можуть бути використані при проведені певних видів антропогенної діяльності.
ЗМІНИ ЧИСЕЛЬНОСТІ НАСЕЛЕННЯ ТА СИСТЕМИ РОЗСЕЛЕННЯ ПІВДЕННОСХІДНОЇ БОЙКІВЩИНИ (НА ПРИКЛАДІ ПЕРЕГІНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ ГРОМАДИ)
Стаття присвячена дослідженню динаміки чисельності населення та особливостей просторової організації розселення в Перегінській територіальній громаді Івано-Франківської області. Проаналізовано історико-географічні передумови формування мережі поселень в громаді, визначено найважливіші чинники змін чисельності населення, міграційних процесів та просторової диференціації рівня заселеності. Використано метод просторового аналізу, а також статистичний, картографічний, історико-географічний методи дослідження. Виявлено територіальну неоднорідність демографічної ситуації: значне скорочення населення у віддалених гірських селах, стабільне зростання в адміністративному центрі громади, а також внутрішні міграційні потоки, орієнтовані на більш розвинені населені пункти. Проаналізовано вплив природно-географічних умов на особливості розселення та загальну щільність населення. Встановлено тенденції, які можуть визначати демографічний розвиток громади в найближчі роки, зокрема це зростання частки населення адміністративного центру та ризики депопуляції малих сіл. Отримані результати доцільно використати у процесі підготовки документів стратегічного і просторового планування території Перегінської селищної громади, таких як концепція інтегрованого розвитку і комплексний план просторового розвитку, а також для розроблення заходів щодо поліпшення демографічної ситуації в громаді.
ФОРМУВАННЯ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ МІСЬКОГО СЕРЕДОВИЩА В УКРАЇНІ ПІД ЧАС ВОЄННОГО КОНФЛІКТУ
Статтю присвячено порівняно новому поняттю резильєнтності, що подолало складний шлях становлення від досить вузького терміну з екології та психології до поняття, популярного в різноманітних царинах сучасної науки. Найбільшу увагу в цьому дослідженні приділено резильєнтності міст України, як набутій здатності адаптуватись до складних умов воєнного часу. Прояви здатності адаптуватися до повсякденних викликів і трансформувати своє середовище у відповідності до наявних загроз формують поле для актуальних суспільно-географічних досліджень. Як результат, було визначено екзогенні й ендогенні фактори, здатні спричинити появу цього явища. Також у статті окреслено проблематику розвитку резильєнтності в часі та нюанси її класифікації, питання про різницю між швидкою (адаптивною) і довгостроковою резильєнтністю. Аналіз розвитку українських міст на тлі як прямих, так і непрямих загроз із боку рф підводить до висновку, що починаючи з 2022 р., основною передумовою і обставиною формування резильєнтності є російська агресія. Саме цей фактор ризику слід вважати ключовим під час проведення актуальних досліджень міського середовища України та його стійкості. Одним із атрибутів повномасштабної війни є сигнал про повітряну тривогу, який став частиною повсякденного життя. У статті досліджено реакцію міських спільнот на такі оповіщення, вплив цього фактора на функціонування найбільших міст України, розташованих у різних регіонах (Київ, Львів, Одеса, Дніпро, Харків). Зокрема було проаналізовано кількість і тривалість тривог у 2024 р., їхню частку під час роботи торговельних центрів, оцінено кореляцію з показниками ринку нерухомості за вибраний період. Зроблено припущення щодо напрямів подальших досліджень явища. Сформульовано висновки щодо того, чому саме воєнний конфлікт варто розглядати як ключовий фактор впливу на українські міста. І як саме повітряні тривоги, які є одним із проявів загроз для тилових міст, оприявнюють здатність суспільства чинити опір, поглинати, адаптуватися, трансформуватися і відновлюватися від наслідків небезпеки, як, власне, і розуміють у широкому сенсі резильєнтність.
ВЕЛИКОСТЕПОВА ДОКТРИНА УКРАЇНИ ЯК РОЗВИТОК ГЕОСТРАТЕГІЧНИХ ІДЕЙ МИХАЙЛА КОЛОДЗІНСЬКОГО
З позицій геополітики та геософії висвітлено основні положення воєнної доктрини України Михайла Колодзінського. Окреслено характер доби, в яку вона створювалася, в контексті тогочасного міжнародного становища України. Наголошено, що однією з властивих рис цієї доктрини є ідея розширення Європи на схід шляхом інтеграції до неї українських етнічних земель, які сьогодні перебувають у складі рф. Проаналізовано зміст інших українських геополітичних доктрин, розроблених у час між двома світовими війнами – зокрема балтійсько-чорноморської Степана Рудницького та чорноморської Юрія Липи. Здійснено порівняльний аналіз цих доктрин, який довів, що саме побудова Михайла Колодзінського, на відміну від інших, орієнтованих лише на Європу, фактично має євразійське спрямування, оскільки передбачає розширення меж Європи через її проникнення в Азію. Також зауважено щодо місця геостратегічної доктрини Михайла Колодзінського серед ґлобальних просторових побудов першої половини ХХ ст. – геополітичних доктрин Гелфорда Маккіндера та Ніколаса Спайкмена, базованих на ідеї протистояння морської та сухопутної сил. Акцентовано, що зміст доктрини Михайла Колодзінського орієнтований на боротьбу за оволодіння Гартлендом як «серцевинною землею» Євразії та фактичним стрижнем світу. Підкреслено, що сьогодення України, позначене російсько-українською війною, виразно актуалізує геостратегічну доктрину Михайла Колодзінського, реалізація якої має об’єктивно сприяти розпаду Росії. Розвиток концепції Михайла Колодзінського в сучасних умовах передбачає політичне зближення країн Великого Степу, зокрема України та Казахстану. Таким чином може бути сформовано модернізовану великостепову українську геополітичну доктрину, яка б не суперечила, але доповнювала б балтійсько-чорноморську концепцію. У середньостроковій перспективі Україна могла би посісти одну з провідних позицій у великостеповому реґіоні. Геософічним змістом цієї оновленої доктрини стало б акцентування на степовому просторі, який може набути рис суб’єктності в межах Євразії. Водночас реалізація української великостепової доктрини дозволила б позбавити Росію монополії на євразійські просторові концепції й водночас сформулювати неросійську євразійську геополітичну альтернативу.
ОЦІНЮВАННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ УПРАВЛІННЯ ЗАПОВІДНОЮ ТЕРИТОРІЄЮ: ДОСВІД ВПРОВАДЖЕННЯ НА ПРИКЛАДІ ЧОРНОБИЛЬСЬКОГО БІОСФЕРНОГО ЗАПОВІДНИКА
Стаття присвячена розробці та впровадженню методу оцінювання ефективності управління заповідною територією (РАМЕ, Protected Area Management Effectiveness) у діяльність Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника (ЧРЕБЗ). Обґрунтовано актуальність оцінювання РАМЕ для досягнення міжнародних та національних природоохоронних цілей, особливо в умовах відсутності затвердженої національної методики та викликів, спричинених війною. Проаналізовано існуючі міжнародні підходи до оцінювання ефективності управління заповідними територіями та досвід їх застосування у світі. Метою дослідження стало розроблення та практичне застосування адаптованої в Україні методики оцінювання РАМЕ у ЧРЕБЗ, аналіз отриманих результатів та поширення досвіду. В основу розробки покладено метод METT (Management Effectiveness Tracking Tool), поетапно впроваджений у діяльність заповідника. Результатом оцінювання став визначений загальний показник ефективності управління ЧРЕБЗ. Визначено сильні (блоки «планування», «наслідки ») та слабкі (блоки «ресурси», «практика») сторони управління. Надано рекомендації щодо покращення управління, зокрема щодо залучення громад, встановлення меж , покращення планування та пошуку фінансування. Зроблено висновок про успішне впровадження адаптованого METT-методу у заповіднику. Отриманий показник ефективності корелює з середніми значеннями для інших заповідних територій в Україні. Перспективою є подальше дослідження впливу впровадження методу на якість управління заповідною територією.
ТЕРИТОРІАЛЬНА ІДЕНТИЧНІСТЬ У КОНТЕКСТІ ОПОРУ РОСІЙСЬКІЙ ЕКСПАНСІЇ
У статті досліджується використання ойконімів як маркера територіальної ідентичності та засобу геополітичного впливу. Аналізується вплив Радянського Союза на територіальну ідентичность населення України, зокрема радянська практика перейменування населених пунктів у межах інструменталістського підходу до територіальної ідентичності, що спрямовувалась на уніфікацію культурного простору та послаблення місцевої ідентичності. Аналізуються відмінності у поширенні радянської топонімії на території України на прикладі Чернігівської, Луганської, Кіровоградської, Тернопільської областей та Автономної Республіки Крим. Розглядається інструменталістський підхід РФ до територіальної ідентичності, що базується на відновленні радянських топонімів на окупованих територіях як засобу легітимації експансії. Аналізується роль геополітичних наративів, зокрема роль локальних та глобальних геополітичних наративів та їх зв’язки з топонімією України. Здійснюється аналіз топонімічних практик у рамках постколоніальної теорії.Відзначається схожість між колоніальними практиками перейменування топонімів у Британській імперії та радянськими методами зміни назв населених пунктів. Зокрема, порівнюється перейменування місцевих назв у британських колоніях із русифікацією топонімів у СРСР, а також надання географічним об’єктам імен видатних політичних діячів. Особлива увага приділяється декомунізації як формі деколонізації та захисту національної ідентичності. Водночас зазначається, що взаємовідносини РФ з пострадянськими країнами є складнішими, ніж класичні колоніальні зв’язки, оскільки Росія використовує радянську спадщину для імперського впливу на Україну. Російські топонімічні практики розглядаються як форма неоколоніалізму. Процес декомунізації топонімії розглядається як елемент політики національної безпеки, що має протидіяти використанню топонімії як інструменту гібридної агресії. Пропонується створення національної політики перейменування ойконімів як елементу інформаційної стійкості, а також впровадження сучасних українських ойконімів у рамках процесу декомунізації.
ПРИНЦИПИ ФОРМУВАННЯ ПРОСТОРОВОЇ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ МІСЬКИХ ТЕРИТОРІЙ
В статті розглядається еволюція поняття міської резильєнтності у світовому та українському контексті під впливом глобальних і локальних кризових викликів. Особливу увагу приділено просторовій резильєнтності як здатності фізичного міського середовища адаптуватися до потрясінь і забезпечувати сталий розвиток. Оскільки сучасні міста дедалі частіше зіштовхуються з новими формами загроз — від кліматичних і техногенних до соціальних і воєнних — виникає необхідність у переосмисленні теоретичних засад, які визначають адаптивність міського простору. Метою цієї статті є виокремлення та формулювання ключових принципів просторової резильєнтності, що становлять теоретичне підґрунтя цього поняття. Ключові завдання дослідження: визначити місце та межі поняття “міська резильєнтність” в теорії просторового розвитку міських територій; описати механізм взаємодії сучасних базових концепцій просторового розвитку — “сталий розвиток” та “міська резильєнтність”; сформулювати та описати ключові принципи просторової резильєнтності. Було застосовано низку взаємодоповнюючих методів: метод теоретичного аналізу та узагальнення; порівняльно-аналітичний метод; метод системного підходу. В результаті проведеного дослідження було: визначено, що концепція сталого розвитку, інтегруючи в себе уявлення про міську резильєнтність, зберігає свою функцію організуючого принципа для формування стратегій просторового розвитку, здатного адаптуватися до сучасних викликів; виявлено, що критична подія кардинально змінює траєкторію просторового розвитку міст, проштовхуючи їх через послідовні фази, які реалізуються в контексті режиму міської резильєнтності; встановлено, що просторову резильєнтність міських територій слід розглядати як багатовимірний режим реагування на кризи, який спирається на взаємодію шести основних принципів - “достатності”, “доцільності”, “збалансованості”, “взаємовпливовості”, “приоритетності” та “інклюзивності”.
СТАЛА РЕГЕНЕРАЦІЯ ЗАТОПЛЕНИХ КАР’ЄРІВ ЯК ПЕРЕДУМОВА СТВОРЕННЯ ТУРИСТИЧНО-РЕКРЕАЦІЙНИХ КОМПЛЕКСІВ (КЕЙС КРИВОГО РОГУ)
У статті досліджується важлива багатоаспектна проблема, вірне розв’язання якої матимете значний позитивний вплив на розвиток рекреації та туризму у Кривому Розі – потужному промисловому центрі України та являтиме собою вдалий приклад регенерації відпрацьованих кар’єрних ландшафтів. Сьогодні ключовим питанням не тільки у Кривому Розі є питання рекреації місцевого населення та гостей міста, оскільки відпочинок на узбережжях морів став ризикованим та майже неможливим, пляжі в межах міста котрий рік поспіль не отримують дозволу на організацію місць купання, а бази відпочинку у передмісті мають досить обмежений ресурс, і зазвичай співвідношення «якість – ціна» не є адекватним. З іншого боку, у місті є досить велика кількість відпрацьованих кар’єрів, які заповнилися водою і не один рік використовуються як місця стихійної рекреації, що теж є небезпечним. Автори пропонують знайти рішення даної проблеми, поступово вивчаючи світовий досвід регенерації та перепрофілювання бувших у використанні кар’єрів, використовуючи власний досвід організації та проведення екскурсій і турів до міста, де у програмі обов’язковим є відвідування як діючих залізорудних кар’єрів, так і напрочуд естетично привабливих кар’єрних озер. У статті здійснено порівняльний аналіз придатності кар’єрів Криворіжжя (Карачунівського, Кресівського та Візирки) для здійснення рекреаційно-туристичної діяльності та визначено як найбільш придатний для регенерації Кресівський кар’єр. Для створення проєкту регенерації даного об’єкта автори дібрали Business Model Canvas і обґрунтували «Бізнес-модель креативного туризму «Парк «Зелена хвиля» Екопригоди у затопленому гранітному кар’єрі». Удалий вибір моделі регенерації та впровадження сталих практик дадуть змогу зменшити ризики функціонування таких відпрацьованих кар’єрів, створити цінні екосистеми та зробити свій внесок у збалансований розвиток громади та більш стійке екологічно чисте майбутнє.
РОЗВИТОК ВІЙСЬКОВОГО ТУРИЗМУ НА ДЕОКУПОВАНИХ ТЕРИТОРІЯХ: НА ПРИКЛАДІ ПРАВОБЕРЕЖЖЯ ХЕРСОНЩИНИ
У статті зазначається, що, незважаючи на виклики війни та пандемії, туристична активність в Україні не припиняється. Дослідження показують, що значна частина українців продовжує подорожувати країною. Помітним є існування нових трендів в українському туризмі, зокрема поява і розвиток військового туризму на деокупованих територіях. Цей вид туризму стає актуальним інструментом збереження історичної пам'яті та відновлення регіонів, що постраждали від збройного конфлікту. Аналізується досвід громадської спілки Visit Ukraine у формулюванні пропозицій туристичних маршрутів саме по деокупованих територіях. Метою статті є аналіз потенціалу розвитку військового туризму на деокупованих територіях Херсонщини внаслідок російської агресії (на прикладі двох територіальних громад). Найбільш постраждалі населені пункти з їх житловою забудовою, об’єктами інфраструктури, місцевим населенням з їхнім трагічним досвідом та новоутвореними белігеративними ландшафтами розглядаються з позиції розвитку і можливостей, а не занепаду. Поданий авторами перелік локацій для потенційних туристичних маршрутів Високопільською та Великоолександрівською громадами ґрунтується на детальному описі пошкоджень та руйнувань, який представлено Товариством дослідників України в Атласах умов та ресурсів довоєнного розвитку і повоєнної відбудови досліджуваних територіальних громад. Зазначено, що дослідження потенціалу розвитку туризму на територіях, постраждалих від збройних конфліктів, відкриває перспективи для відродження регіонів та збереження історичної пам’яті. Однак для реалізації таких ініціатив необхідний зважений підхід, який ураховуватиме етичні аспекти та потреби місцевих громад. Зокрема, туристичні маршрути повинні бути організовані так, щоб не применшувати значення людських утрат і не перетворювати місця трагедії на розважальні об’єкти. Важливо залучати мешканців громад до розроблення та реалізації туристичних проєктів. Наголошено, що першочерговою умовою розвитку військового туризму на деокупованих територіях залишається безпекове питання.
ОСОБЛИВОСТІ ПЛАНУВАННЯ ТА РЕАЛІЗАЦІЇ МОНІТОРИНГУ МАЛИХ РІЧОК В УМОВАХ УРБАНІЗАЦІЇ ТА ВІЙСЬКОВИХ ДІЙ
Статтю присвячено актуальній проблемі планування та реалізації моніторингу малих річок вумовах урбанізації та військових дій. Проаналізовано сучасний стан гідрографічної мережі Житомирської області та виявлено, що більшу частину поверхневих водних ресурсів формують самемалі річки. Досліджено особливості державного моніторингу поверхневих вод та встановлено, щомалі річки, які протікають у міському середовищі та зазнають суттєвого антропогенного впливу,не охоплені системою спостережень. На прикладі річки Кам'янка проведено моніторинг за гідрохімічними показниками впродовж 2019–2023 рр. та виявлено перевищення нормативів за показниками хімічного споживання кисню та загального заліза. Результати порівняно з даними по річціТетерів. Розглянуто вплив військових дій на території Житомирської області на гідрографічнумережу регіону та представлено карту ураження водних об'єктів. Виділено особливості реалізаціїмоніторингу малих річок в умовах військових дій, які включають: пріоритетизацію безпеки персоналу, використання дистанційних методів збору даних, швидке реагування на зміни екологічної ситуації, інтеграцію різноманітних джерел інформації, фокус на виявлення специфічних військових забруднювачів, розроблення прогностичних моделей поширення забруднень, посилену увагудо стану підземних вод, налагодження міжвідомчої та міжнародної співпраці. Запропоновано перспективні напрями розвитку досліджень, які включають розроблення автоматизованих системраннього виявлення забруднень, створення комплексних моделей відновлення водних екосистемта розвиток методів біомоніторингу, адаптованих до умов підвищеного антропогенного навантаження.
РЕЗУЛЬТАТИ КОМПЛЕКСНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ ДИНАМІЧНИХ ТЕНДЕНЦІЙ РОЗВИТКУ КОРІННОГО АБРАЗІЙНОГО БЕРЕГУ В МЕЖАХ СИСТЕМИ ТЕНДРА – ДЖАРИЛГАЧ (ЧОРНЕ МОРЕ, УКРАЇНА)
У статті представлено результати комплексного дослідження динамічних процесів на корінному абразійному березі в межах системи Тендра – Джарилгач у межах північно-західного узбережжя Чорного моря. Дослідження охоплює період із 1965 по 2024 р. і включає аналіз попередніхдосліджень, польові роботи (за період із 2018 по грудень 2021 р.) та ретроспективний аналізсупутникових знімків за період 1965–1973, 1973–2006, 2006–2019, 2019–2023 рр.Основна мета дослідження полягає у визначенні динамічних тенденцій розвитку берегу, оцінцівпливу берегозахисних споруд та прогнозуванні майбутніх змін. Виявлено, що будівництво берегозахисних комплексів призвело до локальних змін, але, своєю чергою, спричинило активізаціюабразійних процесів на незахищених ділянках. Польові дослідження показали, що абразійні процеси мають значні просторові відмінності, що залежить від морфологічних та гідродинамічнихумов, антропогенного чинника.Ретроспективний аналіз супутникових знімків, що проводився за допомогою ГІС, підтвердивці результати та виявив просторові відмінності в інтенсивності абразійних процесів. Зокрема,найбільш інтенсивні процеси спостерігалися в районі Залізного Порту та Лазурного. Проведеноспівставлення даних дистанційних та польових досліджень. Зокрема, результати польових досліджень, проведених ученими у 50–60-х та 80–90-х роках ХХ ст., корелюють із даними, отриманими під час ретроспективного аналізу супутникових знімків. Висновки дослідження підкреслюють необхідність комплексного підходу до управління береговими зонами з метою мінімізаціїнегативних наслідків абразії.У дослідженні акцентовано увагу на важливості врахування природних умов та динамічнихпроцесів під час планування та реалізації берегозахисних заходів. Відсутність системного підходута надмірна антропогенна діяльність можуть призвести до непередбачуваних наслідків, таких якактивізація абразійних процесів на інших ділянках берегу.
РОЗСТРІЛЯНІ ШКОЛИ ХЕРСОНА: ПРОСТОРОВИЙ АСПЕКТ ОСВІТНІХ УТРАТ
Стаття аналізує значні освітні втрати та структурні зміни в системі загальної середньої освіти Херсонської міської громади внаслідок війни, що охоплюють як навчальну успішність учнів, так і фізичний стан інфраструктури шкіл. Розглянуто первинну нерівномірність розміщення закладів освіти, що підтверджено аналізом за допомогою полігонів Вороного. Особливо гострою є проблема скорочення кількості учнів у громаді Херсона. За період від початку війни до початку 2024/25 навчального року чисельність учнів зменшилася з 32,5 до 21 тис. Така тенденція посилилася внаслідок окупації територій, обстрілів та психологічних чинників, які вплинули на вибір батьків щодо продовження навчання дітей. Частина дітей з окупованих територій реєструвалася у херсонських школах, але загалом кількість учнів стрімко скоротилася. Заклади з найбільшими втратами умовно розділено на три групи: малокомплектні школи, заклади, що зазнали значних руйнувань, та заклади, чия репутація постраждала через співпрацю з окупантами. На тлі демографічних утрат значним також є зниження навчальної результативності. Порівняння результатів ЗНО 2021 р. та НМТ 2024 р. показало лише умовне зростання середніх балів через скорочення кількості учнів у старшій школі. Для багатьох високорейтингових закладів (ЗОШ № 30, ЗОШ № 36, НВК № 56) зафіксовано зниження результатів на 5–10%, що свідчить про погіршення якості освітнього процесу. Водночас окремі заклади продемонстрували зростання результативності завдяки переходу учнів з інших шкіл. Матеріальні втрати освітньої інфраструктури є масштабними та критичними для подальшого відновлення. Пошкоджень зазнали всі навчальні заклади Херсона, а загальна шкода нерухомому майну перевищує один мільярд гривень. П'ять шкіл повністю зруйновані. Додаткові втрати пов'язані зі знищенням обладнання, техніки та шкільного приладдя, що були розграбовані окупантами або затоплені після підриву Каховської ГЕС. Подальше відновлення освітньої системи Херсона вимагає комплексного підходу з урахуванням місця перебування учнів та вчителів, значна частка яких знаходиться за кордоном. Масштабні руйнування інфраструктури та демографічні зміни посилюють освітні втрати, продовжуючи тривалість відновлення шкільної мережі.
ТЕРИТОРІАЛЬНА ОРГАНІЗАЦІЯ РИТЕЙЛЕРСЬКИХ МЕРЕЖ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВІЙНИ (НА ПРИКЛАДІ ТОВ «СІЛЬПО-ФУД»)
Повномасштабне вторгнення росії в Україну на початку 2022 р. суттєво вплинуло на роботу найбільших мереж вітчизняного продуктового ритейлу, торговельні об’єкти яких змушені були змінити місце своєї локації, особливо у південно-східних регіонах країни. Метою дослідження є аналіз трансформаційних процесів розвитку територіальної організації регіональної мережі супермаркетів ТОВ «Сільпо-фуд» як одного з провідних food-операторів країни в умовах повномасштабної військової інтервенції країни-агресора. Для досягнення поставленої мети автором узагальнено основні тенденції та виклики для функціонування об’єктів даної мережі у складних умовах соціально-економічного розвитку, визначено потенційно можливі загальні обсяги фінансових збитків для втрачених супермаркетів оператора на тимчасово окупованих територіях Донбасу й Придніпров’я та виявлено кількісне представництво нових відкритих торговельних локацій мережі у регіональному розрізі протягом 2022–2023 рр. З’ясовано, що з квітня по грудень 2022 р. мережа «Сільпо» відкрила вісім нових супермаркетів загальною торговельною площею 10,6 тис м2, переважно в регіональних і субрегіональних центрах Київської та Львівської областей. У 2023 р. оператор продовжив активну регіональну експансію, відкривши ще 11 нових торгових точок (15,2 тис м2) у західних та центральних областях, збільшивши їх кількісне представництво у мережі до 312 супермаркетів. При цьому здійснені нами розрахунки показали, що загальна торговельна площа для втрачених супермаркетів мережі на вище зазначених тимчасово окупованих територіях становила близько 25,2 тис м2, а потенційно можливий загальний обсяг отриманого товарообороту цими підприємствами в 2022 р. за умови їхнього звичного режиму роботи у мирний час становив би не менше ніж 3,7 млрд грн.